Tidligere i "Resurrection":
- Må du melde folk? - Til staten.
Før eller senere ber de deg gjøre noe du ikke vil.
Du forstår vel det?
Det er meg. Jeg har noe. Jeg tror jeg har gjort framskritt.
- Hva har ulykken med det å gjøre? - Historiene rimer ikke.
Alle problemene våre begynte med den jenta der inne.
Du drepte ham. Du drepte sønnen min.
Du skal vite at du ikke står alene i dette.
Det er min nestkommanderende sin bror. Han døde for 15 år sida.
- Hva foregår? - Alle har returnert. Og alle er syke.
Jeg har aldri skjønt løping.
Masse styr bare for å komme tilbake til der man startet.
- Hvor er Maggie? - På klinikken. Jobbet i hele natt.
Aner hun hva det kan være for noe?
Hun tror det kan være en ny type influensa eller lungebetennelse.
Foreløpig er det kun returnerte som har det.
- Fem, altså? - Seks med Arthur Holmes.
- Jeg skal si at du var innom. - Jeg kom ikke for å treffe henne.
Fant den under en bygning i familiefabrikken.
Jeg tror den brannen i 1935 drepte de 12 mennene.
Familien min prøvde å gjemme det ved å finne på en trafikkulykke.
Det ville forblitt skjult, hadde ikke noen av dem returnert.
Og de ble drept tre ganger.
Folk som gjenoppstår fra døden... De trodde vel det var spøkelser.
- Hvem drepte dem? - Jeg vet ikke.
Har du lyst til å vite det?
Saken er 80 år gammel. Den ansvarlige er borte for lengst.
Moren din var et barn da. Spør henne.
Jeg gjorde det. Om hun vet noe, deler hun det ikke med meg.
- Forteller du dette for å være grei? - Du visste mesteparten uansett.
Jeg kjenner sånne som deg. Du gir deg ikke.
Folk ble drept. Det finnes kanskje familier som vil vite sannheten.
Sannheten er glatt om dagen, eller hva?
Kanskje folk vil vite det, kanskje ikke.
Om du graver i dette, er det bare de du bryr deg om som tar skade.
Langston-familien. Maggie.
Mrs. Langston? Barbara.
Hei. Jeg heter Elaine Richards. Jeg er en venn av Maggie.
Jeg kjenner en Richards.
- Caleb, ikke sant? - Ja, det var faren min.
Jeg kjente deg igjen fra bildene hjemme hos Maggie.
- Så hyggelig. - Ja.
Jeg har aldri vært hjemme hos henne.
Du...
Maggie er ikke alltid så god på følelser.
Men å få deg tilbake er noe hun alltid har drømt om.
- Om det virker som hun er streng... - Nei, det er min skyld.
Etter alt jeg har gjort, fortjener jeg ikke noe mer.
Alle kan begå feil. De som er glad i oss, vil tilgi oss.
Det er ganske dødt her. Jeg kan sitte og prate med deg, om du vil.
Det hadde vært hyggelig.
Jeg skal bare ordne opp i noe.
Mr. Enders.
Ingen tegn på hjernerystelse fra bilulykken, og feberen går ned.
Da kan jeg vel bare juble, da.
- Hva i helvete feiler det meg? - Hun prøver å hjelpe.
Vi er ikke sikre på hva det er.
Jeg skal gi deg noe virusbekjempende mot symptomene.
Og jeg sender deg hjem.
Jeg må snakke med en ekte lege. En mann.
Den gode nyheten er at jeg ser at du er friskere allerede.
Dr. Langston?
Han andre som kom tilbake, han Arthur.
- Han var også syk, ikke sant? - Ja.
Gjorde ikke det at han forsvant?
Vi vet om det skyldtes viruset, men ja, han forsvant.
Derfor trenger jeg at du følger godt med.
- Ok? - Nå drar vi herfra, Carl.
En gjeng med heksedoktorer. De kommer til å ta livet av meg.
Hvor er tingene mine?
- Takk. - Bare hyggelig.
- Hvordan går det? - Ok, tror jeg. Ingen nye tilfeller.
Vi holder symptomene i sjakk.
- Det er bra, ikke sant? - Jeg håper det.
- Har du snakket med de fra staten? - Nei. Jeg vil ikke involvere dem.
- Jeg bare spurte. - Det er bedre uten dem.
- Telefonbeskjed til deg, doktor. - Takk.
- Hei. - Maggie!
- Jeg er så glad for å se deg! - Jeg ser det.
Din venninne Elaine er herlig. Sett deg ned!
- Du må ha en drink. - Jeg tror vi skal ta kvelden.
Én drink. Det er jentekveld!
- Jentekveld? - Ikke min idé.
Hun trengte noen å snakke med.
- Hvor lenge har hun vært her? - En stund.
Hun og Sam hadde en romanse, men nå bor hun med en gammel mann.
Moren min og kjæresten hennes kommer ikke overens. Så fælt.
- Hun er yngre enn oss. Vær grei. - Hun er også moren min.
- Hvorfor blander du deg? - Jeg prøver bare å hjelpe.
Jeg vet det. Jeg vet det.
Jeg sier bare at du må gi henne en sjanse.
- Shots! - Å, nei, nei.
Jo. De smaker sukkerspinn.
- Det høres forferdelig ut. - Det er forferdelig. Gjør det.
Hun fant på unnskyldninger for hele skolen.
En gang fikk hun hele fotballaget til å se "Phantom Menace".
Jeg er flink til å skrive.
- Du må ha vært populær på skolen. - Nei, nei.
Elaine hadde alle vennene. Jeg var jenta i vitenskapslaben.
Å, søren... Jeg må gå.
Jeg må åpne tidlig i morgen. Jeg må dra.
Bare én drink til.
Moren din er en dårlig innflytelse, Maggie.
Dette var gøy. Vi ses.
Ja... jeg bør nok dra selv.
Jeg skulle ønske jeg kjente deg da du var yngre.
Det må ha vært tøft å vokse opp uten en mor.
Pappa var flink. Han har sine mangler, men han var en god far.
Han lærte seg å flette håret mitt.
Han har endret seg. Jeg ser det nå.
Det føles som om jeg har levd gjennom 30 år den siste måneden.
Hele livet mitt har jeg fantasert om å ha en normal familie.
Da du kom tilbake, ble det en mulighet.
Jeg har klandret deg for at du ikke levde opp til det.
- Jeg beklager. - Nei, det er galt av meg å forvente.
Jo bedre kjent jeg blir med deg,
jo bedre liker jeg deg som menneske.
Så kanskje vi kan starte der.
Det vil jeg gjerne.
Skal du invitere meg inn?
- God morgen. - God morgen.
Du kan ikke gå sånn i kirken.
- Det er jo ikke ordentlig kirke. - Selvfølgelig er det det.
Skift. Vær så snill.
Hør på moren din, Jacob.
Margaret...
- Oppførselen min forleden... - Du var ærlig.
- Jeg skammer meg litt. - Du har ingenting å skamme deg for.
Hva var det Barbara tenkte? Dukke opp som om hun er ballets dronning.
Hun var selv skyld i alt som skjedde.
Om hun er ute av livet vårt for alltid, så er det sånn.
Vi dro på denne konserten for tre år siden.
Nei. Du gjorde det.
Husker du hva vi sa den dagen?
Jeg vil alltid elske deg.
Frederick.
Det sluttet så brått ved middagen forleden. Vi fikk ikke sagt ha det.
Jeg lurte på om du ville spise frokost sammen med meg.
- God morgen, Margaret. - Barbara. God morgen.
Jeg beklager at jeg trengte meg på.
- Kanskje vi kan møtes senere, Fred. - Ja. Klart det.
Ha en flott dag.
Jeg har tenkt på hva vi skal kalle vår nye kirke.
Min kone Janine foreslo "New Life Church".
Jeg synes det passer på mange måter.
Vi tar fortsatt imot forslag, om noen har noen.
Uansett er det nok noen som ikke liker kirker som tar imot returnerte.
Men vi som er her i dag tror at de returnerte er akkurat som de levende.
De fortjener kjærlighet og forståelse, og selv tilgivelse.
Det gjør vi alle sammen.
Noen av dere har spurt om en sykdom som påvirker folk i byen.
Dr. Maggie Langston er her for å snakke litt om det.
Maggie?
Vi har seks tilfeller med dette viruset.
Foreløpig har bare de returnerte fått det.
Nå arter det seg som en influensa.
Symptomene kan bli verre etterhvert.
Vi klarer å kontrollere sykdommen med medisiner.
Ikke nøl med å søke hjelp om du føler deg syk.
Maggie blir igjen etterpå hvis noen har spørsmål.
Sluttsalmen i dag er "For the beauty of the Earth."
- God morgen, Mrs. Langston. - God morgen.
Jeg ville bare stikke innom og se hvordan du har hatt det.
Noen problemer siden du kom tilbake?
Du er nok ikke her for besøkets skyld, så kom til saken.
Jeg vet om beina under fabrikken. Brannen og mennene som returnerte.
Det gjør Fred også.
- Gjør han det? - Du vet noe.
Jeg tror du dumpet beina i elven.
Det du tror du vet, agent Bellamy, ligger i fortida.
Det skal forbli i fortida.
Jeg er ikke så sikker på det.
De returnerte har for vane å grave opp hemmeligheter.
Du vet sikkert mye om hemmeligheter.
Ikke vær redd, agent Bellamy. Din hemmelighet er trygg hos meg.
De to som returnerte ble drept gjentatte ganger.
Så sluttet de å returnere. Hvorfor?
Livet er et valg, agent Bellamy. Både for de levende og de returnerte.
De mistet bare lysten på å leve.
- Hei. - Hei.
Jeg var på vei ut. Husbesøk hos Langston.
Jeg trenger rettsmedisinerens rapport om beina fra elva.
En venn jobber på et laboratorie. Hun skulle se på det.
Det er bortkastet tid.
Du skyver meg unna. Hvorfor?
Hva er det som foregår?
Jeg tror staten har bedre utstyr for å studere de beina.
Kanskje de er i bedre hender der.
- Du gjorde det. - Hva?
Du ga dem til staten.
De visste hvor de skulle finne dem fordi du fortalte dem hvor de lå.
- Jeg visste du skjulte noe. - Jeg skjuler ikke.
Helt siden du kom tilbake fra Chicago. Det skjedde noe.
- Du vet ikke... - Du lyver for meg, Marty!
- Jeg kjenner deg! - Du vet ingenting om meg.
Du har rett. Jeg gjør visst ikke det.
- Hvordan funker den nye medisinen? - Ok, antar jeg.
Det har ikke vært flere episoder.
Alt ser flott ut. Ingen tegn på sykdom.
- Er jeg ferdig? - Gå.
- Må han være hjemme fra skolen? - Jeg tror ikke vi er der ennå.
Hvis det bare påvirker de returnerte, er nok skolen tryggest.
Som du sier.
Bestemor lager lunsj på kjøkkenet, om du vil møte henne.
- Hvordan har du det, Mags? - Bra. Opptatt, bare.
Mens du tar deg av alle andre i byen, må du passe på deg selv også.
Jeg har det bra.
Ok.
Takk. Helt sunn og frisk.
Si ifra hvis noe endrer seg.
- Skal du treffe alle sammen? - Av de returnerte? Jeg prøver.
- Det er bare et par dusin igjen. - Og moren din?
- Jeg skal til Sam Catlin nå. - Du finner henne ikke der.
- Ikke? Hvor er hun? - Hos din far.
Det var der hun var i morges, i hvert fall.
- Jeg forstår ikke, hun... - Hun var nærmest naken.
Det var visst en gledelig sammenkomst.
Det er ikke min sak. Jeg bare håper at han har øynene åpne.
- Jeg bør snakke med ham. - Ikke gjør det for min del.
Jeg er bekymret for ham.
Dette var alltid Barbaras mønster.
Slå opp med ham, knus hjertet hans, og snør ham inn igjen.
- Ok, jeg skal snakke med ham. - Hvis du mener det er best.
Det tok sin tid. Gi meg medisinen.
Apoteket sa at den ikke var klar.
- Når er den klar, da? - De skulle ringe. Kanskje i morgen.
Ring dem. Si at det er et nødtilfelle.
- Jeg kan være død i morgen. - Jeg lar ikke det skje, Mikey.
Når jeg blir bedre, skal det bli endringer her.
Jeg starter med deg og den fæle holdningen din.
Du har blitt innmari veik siden jeg dro.
Forbered deg på å bli piska i form.
Carl, hører du meg?
- Hei, vennen. - Hei.
- Kom inn. Blir du til middag? - Ja, ok.
Vi har selskap. Maggie er her.
Hvor mye cayennepepper skal jeg ha i? Det står en teskje.
- En spiseskje, tror jeg. - Ok.
Vi lager ulykkes-chilligryta mi.
Det var før deg. Hver gang vi lagde dette, tapte St. Louis Cardinals.
- Skal du bli og se filmen også? - Filmen?
Det er utrolig. Man kan bestille filmer gjennom tv.
Hun vil se en romantisk komedie, jeg vil se alt annet.
Da spørs det vel på hva Maggie vil.
- Jeg skal skifte. - Jeg tar over.
Spytt det ut.
Er du sikker på dette, pappa?
Jeg er sikker på at vi tre skal sitte ned og se en film sammen.
- Det er ganske utrolig. - Ja, det er det.
Ok.
Hør her, vennen.
Ting kan ikke bli sånn som de var. Det vet jeg.
Men vi kan være venner. Jeg tror vi begge trenger en nå.
Forstår du det?
- Ja. - Bra.
Gjør litt nytte for deg og dekk på bordet.
Tenk på hvilken film du vil se.
Jeg nekter å se en romantisk komedie.
- Det er jenta si. - Det skjer ikke.
- Hei. Hvordan har hun det? - Hun har sovet i en stund.
Jeg ville vekke henne til middagen.
- Den står i ovnen om du er sulten. - Takk.
Fin tjeneste i dag. Du var i ditt rette element. Jeg ble stolt av deg.
Vi trenger mer enn to dusin medlemmer for å betale regningene.
De kommer. Det gjør de alltid.
Tom! Tom, kom hit!
Hun vil ikke våkne.
Rachael? Rachael!
- Hallo? - Passer det dårlig å snakke nå?
Hei, bestemor. Nei, jeg bare fullfører papirarbeidet.
- Det høres ut som noe plager deg. - Jeg har det bra.
Og din far?
Jeg vet at du var bekymret, men det trenger du ikke å være.
De blir ikke sammen igjen. Dette er noe annet.
- Hva mener du? - Vet ikke. Det er bare...
Han virker så glad.
Jeg skal holde meg utenfor, bestemor.
Og jeg synes du bør gjøre det samme.
Du har rett. Jeg skal slutte å blande meg.
Ha en god natt.
Dr. Langston. Kom fort.
Hun hadde det bra for noen timer siden. Hun var bare trøtt.
Jeg må se på henne. Få en rullestol.
- Rachael, hører du meg? - Babyen min.
Vi skal ta godt vare på deg og babyen din.
- Redd babyen min. - Det skal vi.
Kan vi få rullestolen?
- Jeg er glad du ringte. - Rachael er syk. Det er alvorlig.
- Vil hun klare seg? - Hun er stabil, men jeg vet ikke.
- Jeg vet ingenting om dette. - Jeg kommer straks.
- Du må ringe dem. - Maggie.
Om Rachael kan få det, kan Jacob også. Venter vi, blir det for sent.
- Jeg skal ringe. - Takk.
God kveld, Barbara.
- Fred er ikke her. - Jeg kom for å treffe deg.
Jeg har tenkt på hvor vanskelig det har vært for deg etter du returnerte.
Separert fra datteren din, den forferdelige middagen.
Jeg har fokusert sånn på min familie at jeg ikke så ting med dine øyne.
Jeg setter pris på det.
Vil du gå en tur med meg?
- Agent Bellamy. Du jobber sent. - Jeg må diskutere noe med deg.
Før jeg sier noe, må du love at du ikke sender inn mannskap.
Dette er bare mellom oss to.
Jeg kan ikke love deg det, men jeg skal høre etter.
Folk er syke. Det er et slags virus.
Det er bare de returnerte som får det.
Det startet med Arthur Holmes. Han kom tilbake syk. Så forsvant han.
- Har noen andre forsvunnet? - Nei, ikke ennå.
Men det sprer seg raskt.
Vi trenger hjelp.
Takk for rapporten. Hold meg underrettet.
Er det alt? Holde deg underrettet?
Jeg kan ikke gjøre noe mer for deg nå.
Du visste om dette fra før av.
- Om situasjonen endrer seg... - Disse folkene lider.
De kan dø igjen. For godt.
Hvis du vet noe, må du fortelle oss det.
Jeg har ingen brukbar informasjon å gi deg akkurat nå.
- Du lyver. - Tenk på dette, agent Bellamy.
Det kan hende at dette er helt naturlig.
De blir syke og forsvinner. Vi vet ikke.
Alltid hyggelig, agent Bellamy.
- Unnskyld. - Nei, det går bra.
- Visste ikke at du var her. - Det går bra.
- Jeg kommer straks ut. - Ta så mye tid du trenger.
- Hvordan har Rachael det? - Hun er stabil.
Jeg ville få henne inn på sykehuset, men hun lot meg ikke.
- Hun blir på klinikken i natt. - Bra.
Jeg ringte kontakten min. De kommer ikke til å hjelpe.
Hvorfor?
- Hvor ille må dette bli? - Det finner vi nok ut.
De beina fra elva.
De var ofre etter en brann i fabrikken til familien din.
De returnerte og ble myrdet.
Faren din ba meg om å gi opp saken.
- Tror han familien min drepte dem? - Jeg vet ikke.
Det er lenge siden.
Bare Margaret vet alle detaljene.
Jeg vet ikke engang om hun gjør det.
Jeg løy. Da jeg sa at du ikke vet noe om meg.
Det gjør du.
Antagelig bedre enn noen andre akkurat nå.
Jeg ga beina over til staten.
Hvorfor det?
Det er klinikken.
Det er dr. Langston.
Hold henne komfortabel. Jeg kommer straks.
- Rachael har feber. Jeg må dra. - Gå. Jeg venter her.
Carl?
Lillebror, er du der?
Jeg føler meg veldig dårlig, Carl.
Jeg trenger hjelp.
Vær så snill, kompis.
Carl? Er du der, bror?
Carl?
Hjelp meg.
Jeg hadde aldri kommet hit så sent på kvelden før.
For redd.
For utsatt.
Men ikke nå lenger.
Det er en kraft i det å returnere.
- Synes du ikke det? - Jeg vet ikke.
Sett deg ned. Vær så snill.
- Det er tøft for deg å være tilbake. - Det er tøft for alle.
For deg er det nok ekstra vanskelig.
Det er så mange som er sinte på deg.
Det har ikke vært så altfor ille.
Det var derfor du gikk tilbake til elskeren din da du returnerte.
Skam. Ubønnhørlig skam.
Alle tingene du har gjort.
Mot mannen din, barnet ditt.
Selvfølgelig skammer du deg.
- Noe annet ville vært umenneskelig. - Jeg vil hjem.
Se på kvinnen som datteren din har blitt til uten deg.
Det var til det beste for dem. Det vet du.
Vær så snill. Jeg beklager.
Men det visker ikke ut det som skjedde.
Jacob druknet i elva på grunn av deg.
Om jeg kunne endre fortida, ville jeg gjort det.
Vi kan ikke endre fortida.
Bare framtida.
Lurer du på hvorfor jeg ble valgt?
Hvorfor kom jeg tilbake, og ikke en annen?
Det virker som den som avgjør sånt har noen bedritne kriterier.
Carl.
- Vet du hvorfor vi kom tilbake? - Nei.
Det gjør jeg.
- Hvorfor? - For å bli straffet for syndene våre.
Jeg trodde det var en ny sjanse.
- Jeg trodde det kunne funke. - Det vil aldri gjøre det.
De vil ikke ha deg, Barbara.
Det er straffen din.
Det er for mye. Jeg takler ikke dette lenger.
Jeg tror ikke jeg takler dette lenger, Carl.
Jeg tror ikke jeg vil være her.
Det er et valg.
All denne smerten kan bare forsvinne.
- Hvordan da? - Det er enkelt.
Du må bare gi slipp.
- Gi slipp? - Nettopp.
- Hallo? - Mikey Enders forsvant.
- Hva? - Carl ringte. Han sa han er borte.
Jeg sender Rachael på sykehus. Jeg tar ingen sjanser.
- Hva vil du at jeg skal gjøre? - Prøv å finne ut hva som skjer.
Ambulansen er fem minutter unna.
- Maggie? - Elaine?
- Hva er det? - Det er moren din.
Jeg så henne i parken med din bestemor. Så forsvant hun bare.
- Hva snakker du om? - Moren din. Hun er borte.
- Hva betyr det? - At hun er borte.
Marty?
Ser etter svar. Jeg hører fra meg.
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Tekst: Silje Hella www.sdimedia.com